Spanien, 1944
Borgerkrigen er slut. Skjult i bjergene...
kæmper bevæbnet mænd stadig mod det nye fascist regime.
Militære enheder udstationeres for at bekæmpe modstandsbevægelsen.
En gang for længe siden...
i underverdens rige, hvor der hverken findes løgne eller smerte...
levede en prinsesse, der drømte om menneskenes verden.
Hun drømte om den blå himmel, den blide brise og solskin.
En skønne dag...
undveg hun sine vogtere, og flygtede.
Da hun nåede udenfor...
blændede den skarpe sol hende, og slettede hendes hukommelse.
Hun glemte hvem hun var, og hvor hun kom fra.
Hendes krop led af kulde, sygdom og smerte. Og hun ville inden længe dø.
Alligevel vidste, hendes far, kongen...
at prinsessens sjæl altid ville vende tilbage...
måske i en anden krop..., et andet sted, i en anden tid.
Han ville vente på hende, lige til sit sidste åndedrag...
indtil verden gik i stå.
Hvorfor har du taget så mange bøger med, Ofelia?
Vi er på vej langt ud på landet.
Eventyr?
Du er da blevet for stor til at fylde dit hoved med den slags sludder.
Bed ham stoppe bilen.
Ofelia, vent.
Din bror er ikke rask.
Er De okay frue?
Ofelia?
Ofelia, kom her.
- Jeg så en Fe. - Se nu dine sko!
Kom så.
Når vi kommer til møllen, hilser du pænt på kommandøren.
Jeg vil have du kalder ham far.
Du aner ikke hvor god han har været imod os.
Det er blot et ord, Ofelia... blot et ord...
De kommer nu, kommandør.
Et kvarter for sent.
Carmen.
Velkommen.
Det er ikke nødvendigt. Jeg kan sagtens gå.
Doktor Ferreiro fortrækker at du ikke overanstrenger dig.
Nej.
Kom nu. Gør det for min skyld.
Mange tak.
Ofelia, kom herud.
Sig goddag til kommandøren.
Ofelia.
Det er den anden hånd, Ofelia.
Mercedes!
- Sørg for bagagen. - Javel, sir.
Det er en labyrint.
Bare en bunke gamle sten som altid har været her.
Selv før møllen.
Lad hellere vær at gå derind. Du kunne fare vild.
Tak.
Har du læst dem alle sammen?
Mercedes!
Kommandøren vil se dig.
Din far vil tale med mig.
Han er ikke min far. Kommandøren er ikke min far.
Min far var skrædder. Han døde under krigen.
Han er ikke min far.
Det har du gjort klart nu. Kom, lad os gå.
Har du set min mor?
- Er hun ikke smuk? - Jo.
Hun er syg, på grund af babyen. Lod du mærke til det?
Fjenden holder sig til skoven, for dér er det svært at følge dem.
De sataner kender området meget bedre end nogen af os.
Vi må afskære alle forsyninger til skoven.
Mad, medicin... Vi gemmer det hele her.
Vi må tvinge dem frem, få dem til at komme til os.
Vi opstiller tre nye kommandoposter.
Her, her og her.
Mercedes.
- Bed Dr. Ferreiro om at komme. - Javel, sir.
Dette vil hjælpe dig til at sove natten over.
Blot to dråber i et glas vand, inden du går i seng.
Kun to dråber.
Godt.
Drik det hele. Godt.
Tøv ikke med at tilkalde mig, hvis der er noget De behøver. Både dag og nat.
Det gælder både Dem og deres "sygeplejerske".
Godnat.
Luk døren og sluk for lyset, min skat.
De må hjælpe os. Tag med op og tilse ham.
Såret er blevet værre. Hans ben er ikke blevet bedre.
Dette er alt jeg kunne skaffe. Jeg beklager.
Kommandør Vidal venter Dem på sit kontor.
Kom her, Ofelia.
For pokker barn, dine fødder. De er iskolde!
Er du bange?
Lidt.
Hvad er det for en lyd?
Det er ikke noget, det er bare vinden.
Natten her er ikke meget forskellig fra den i byen.
I byen høre du biler og sporvogne...
herude er husene gamle. De knager.
Som om de talte sammen.
Jeg har en overraskelse til dig i morgen.
- En overraskelse? - Ja.
- En bog? - Nej, noget meget bedre.
Hvorfor giftede du dig?
Jeg har været alene alt for længe.
Jeg er jo hos dig. Så du er ikke alene.
Du har aldrig været alene.
Når du bliver ældre, vil du forstå, det heller ikke har været nemt for mig.
Nu laver din bror ballade igen! Fortæl ham en af dine historier.
Jeg tror det vil få ham til at falde til ro.
Min bror, min bror...
For mange mange år siden...
i et trist og fjernt land...
lå der et kæmpe bjerg, lavet af rå, sorte klipper.
Ved solnedgang...
på toppen af bjerget, blomstrede en magisk rose hver aften...
som gjorde den der plukkede den, uovervindelig.
Men ingen vovede at nærme sig den...
fordi dens torne var fulde af gift.
Folk snakkede ofte om deres frygt for døden...
og for smerte, men aldrig om løftet om uendeligt liv.
Og hver dag visnede rosen, ude af stand til at afgive sin gave til nogen...
glemt og fortabt på toppen af det kolde, mørke bjerg...
forevigt alene, lige til verdens ende.
Kom ind.
- Hvordan har hun det? - Hun er meget svag.
Lad hende hvile så meget hun behøver. Jeg sover hernede.
- Hvad med min søn? - Undskyld?
Undskyld mig, kommandør.
Min søn, hvordan har han det?
Indtil videre er der ingen grund til bekymring.
Meget vel.
Din kone burde ikke have rejst så langt, i hendes tilstand, sir. kommandør.
- Er det deres mening? - Min professionelle mening, sir.
En søn bør fødes, hvor hans far er. Det var alt, tak.
En lille ting mere, hr. kommandør.
Hvad gør dig så sikker på barnet er en dreng?
Lav ikke numre med mig.
Ved otte tiden registrerede vi bevægelse i nordvest sektoren.
Geværild.
Sergent Bayona gennemsøgte området, og til fange tog en mistænkt.
Den anden, er hans søn, herfra byen.
Hr. kommandør, min far er en ærlig hæderlig mand.
Lad mig om at bedømme det. Tag hatten af i min nærhed.
Vi fandt dette våben på ham. Det har været affyret.
Min far jagtede kaniner, hr. kommandør.
Endnu en gang, hold mund.
"Ingen Gud, intet land, ingen Herre"?
- Hvad siger du til det? - Det er propaganda, hr. kommandør.
Det er ikke propaganda, sir.
Det er blot en gammel årbog, hr. kommandør.
Vi er bare bønder.
Fortsæt.
Jeg gik i skoven, for at jage kaniner, hr. kommandør.
Til mine døtre. De er syge.
Kaniner?
Hr. kommandør, hvis min far siger det, er det sandt.
Lad ham være!
Du dræbte ham! Du dræbte ham!
Morder! Dumme svin!
Måske du kan lære at gennemsøge de idioter ordentligt...
inden du forstyrre mig igen en anden gang.
Javel, hr. kommandør.
Mor. Mor, vågn op!
Mor, der er noget her i værelset.
Hej.
Er du fulgt efter mig hertil?
Er du en Fe?
Se her!
Dette er en Fe.
Vil du have mig til at følge med dig?
Udenfor? Hvorhen?
Hallo?
Ekko.
Hallo?
Det er dig.
Du er vendt tilbage.
Vær ikke bange, jeg ber dig.
Se her, se her.
Mit navn er Ofelia. Hvem er du?
Mig?
Jeg har haft så mange navne...
Gamle navne, som kun vinden og træerne kan udtale.
Jeg er bjerget... skoven... og jorden.
Jeg er...
Jeg er en skovgud.
Deres ydmyge tjener, deres højhed.
- Nej, jeg er... - Du er prinsesse Moanna...
datter af kongen af underverdenen.
Min far var skrædder.
Du er ikke født af mennesker.
Det var månen der fødte dig.
Se på din venstre skulder...
og du vil se et mærke, som bekræfter det.
Din rigtige fader, fik os til at åbne portaler over alt i verden...
så at du kunne vende tilbage.
Dette er...
Dette er en af dem.
Men vi må sikre os at dit inderste væsen er uberørt...
at du ikke er blevet dødelig.
Du må fuldføre tre prøver, inden månen er fuld.
Dette er "Korsvejenes Bog".
Åben den, når du er alene...
og den vil vise dig, din fremtid...
vise dig, hvad der må gøres.
Men den er jo blank?
Mercedes, klargør disse kaniner til aftensmaden, i aften.
De er for unge.
- De kan vel bruges til en gryderet? - Javel, sir.
Denne kaffe var brændt på. Smag på den selv.
Du bør holde øje med den.
Som De ønsker, sir.
Tilbered de her.
- Han kunne ikke lide kaffen. - Han er intet, udover kæphøj.
Alt for kæphøj!
Vi får brug for mere kød, og en høne mere.
- Hvor skal vi få det fra? - Doktorens kone og majorens kone.
De æder sgu som svin.
- Og de holder aldrig kæft. - End ikke under vand.
Jeg er straks tilbage, Mercedes.
Ofelia.
Din far holder middagsselskab i aften.
Se hvad jeg har lavet til dig.
Kan du lide den?
Jeg ville have givet hvad som helst for sådan en kjole, da jeg var på din alder.
Og se lige skoene engang!
- Kan du lide dem? - Ja, de er meget smukke.
Gå du nu ud og tag dit bad.
Ofelia?
Skynd dig lidt. Jeg vil se dig iført kjolen.
Jeg ønsker du skal se smuk ud for kommandøren.
Du vil ligne en prinsesse.
En ?
Sørg for hønsene bliver ordnet ordentligt.
Og glem ikke bønnerne.
- Du ser vidunderlig ud, min pige, smuk. - Sikke en yndig kjole!
Tilbage til arbejdet, ikke spilde mere tid.
Vil du have lidt mælk, min skat?
Pas nu på du ikke bliver beskidt. Det ville være synd, nu du er så køn.
Mercedes. Tror du på Feer?
Nej.
Men da jeg var en lille pige, gjorde jeg.
Dengang troede jeg på en masse ting, jeg ikke længere tror på.
I aftes besøgte en Fe mig.
Virkelig?
Og den var ikke alene, der var mange af dem...
-...der var også en skovgud. - En skovgud?
Han var meget gammel, meget høj og lugtede som jorden.
Min mor advarede mig om at være meget varsom mod skovguder.
Mercedes!
Følg med.
Hr. kommandør, det hele er her.
Mel... salt... olie... medicin... oliven... bacon...
Det her er rigtig god tobak.
Og her er rationerings kortene.
- Du må lige tjekke at det hele er her. - Meget vel, sir.
Mercedes.
- Nøglen. - Javel, sir.
- Er dette den eneste kopi? - Der findes kun den, ja.
Fra nu af, beholder jeg den på mig.
Kommandør!
Måske er det blot ingenting, hr. kommandør.
Det er dem.
"Engang for længe siden, da skovene var unge...
var de hjem for en masse magiske og vidunderlige væsner."
"De beskyttede hinanden...
og sov i skyggen af et enormt figentræ...
som voksede på en bakke, nær møllen."
"Men nu, er træet ved at dø."
"Dets grene er tørre, stammen gammel og forskruet."
"En afskyelig tudse har bosat sig i dets rødder...
og vil ikke lade træet blomstre."
"Du må putte de 3 magiske sten i tudsens mund...
og hente den gyldne nøgle i dens mave."
"Først da, vil figentræet blomstre igen."
De har været her, for mindre end 20 minutter siden.
De er taget af sted i hast.
Et dusin mænd, mindst.
Antibiotikum.
Hold da kæft, de har glemt denne lotteriseddel.
De er her endnu!
De sataner er her endnu...
og de holder øje med os.
Hey!
I har glemt denne her!
Samt Jeres lotteriseddel!
Hvorfor kommer I ikke og henter det?
Hvem ved? Måske er det Jeres heldige dag!
Hejsa. Jeg er prinsesse Moanna...
og jeg er ikke bange for dig.
Skammer du dig ikke over at bo hernede...
og spise alle disse kryb...
og bare blive federe og federe, alt imens træet dør?
Har du tjekket hendes værelse? Og i spisestuen?
Ja, frue.
Har du tjekket haven?
- Og laden? - Ja, frue.
Hvor er den pige?
Det er denne vej.
Lad mig præsentere min kone, Carmen.
- Henrivende. - En fornøjelse at møde Dem.
Fra nu af, ét rationskort pr. familie.
Se på dem engang.
- Ét? - Kun ét.
Jeg er ikke sikker på det er nok, hr. kommandør.
Hvis folk spare lidt, burde det være rigeligt.
Vi kan ikke tillade at nogen sender mad til fjenden i bjergene.
De taber land, og en af dem er såret.
Undskyld mig, hr. kommandør, hvordan kan du være så sikker på det?
Vi fik dem næsten. Vi fandt dette.
Antibiotikum.
Gud har allerede frelst deres sjæle.
Hvad der sker med deres kroppe, er ham ligegyldigt.
Vi vil hjælpe, hvor vi kan, hr. kommandør.
Vi ved De ikke er her af eget valg.
Der tager De fejl.
Jeg har valgt at være her, da jeg ønsker min søn født i et nyt, rent Spanien.
Fordi disse folk, lever i den usande tro...
at vi alle er lige mænd.
Men der er én stor forskel...
krigen er ovre, og vi vandt.
Og hvis det er nødvendigt at dræbe hver og en af disse skadedyr, for at få ro...
så dræber vi dem alle, sådan ligger landet.
Vi er her alle, af eget valg.
For, eget valg!
Sæt kaffen over. Jeg henter mere brænde.
Vi skal nok tage os af det.
Ofelia?
Hvordan mødte du og kommandøren hinanden?
Ofelias far, plejede at lave kommandørens uniformer.
Åh, jeg forstår...
Efter han døde, begyndte jeg at arbejde i butikken.
For lidt over et år siden...
mødte kommandøren og jeg, hinanden igen.
Besynderligt, ikke sandt!
Jeg mener, at finde hinanden igen?
Ih, jo, meget meget besynderligt.
I må undskylde min kone. Hun er ikke vant til verden.
Hun tror disse tåbelige historier er interessante for andre.
Vi forstår, hr. kommandør.
Undskyld mig frue, Ofelia er her.
Undskyld mig.
Har jeg fortalt Dem jeg var bekendt med Deres far, hr. kommandør?
Nej. Det anede jeg ikke.
I Marokko.
Jeg kendte ham kun kort, men han var en stor inspiration. En stor soldat.
Mændene i hans deling sagde, at da General Vidal døde på slagmarken...
smadrede han sit ur imod en sten...
sådan at hans søn ville vide, det præcise tidspunkt for hans død.
Så at han ville vide, hvordan en modig mand dør.
Sludder. Han ejede ikke et ur.
Det du har gjort, piner mig.
Efter du har været i bad, går du i seng, uden aftensmad.
Høre du efter?
Sommetider tror jeg aldrig du vil lære at opføre dig ordentligt.
Du har skuffet mig, Ofelia.
Og også din far.
Mener du kommandøren?
Ham mere end mig.
Jeg har nøglen.
Før mig til labyrinten.
Hallo.
Jeg har skaffet nøglen.
Det er mig, og pigen er dig.
Og babyen?
Når... du har skaffet nøglen.
Det glæder mig.
Hun troede på dig, lige fra starten af.
Hun er meget glad for det lykkedes dig.
Behold nøglen.
Du vil få brug for den meget snart.
Foruden dette... et stykke kridt.
Der venter stadig to prøver...
og månen er næsten fuld.
Vær tålmodig.
Vi vil snart slentre gennem de 7 haver ved Deres slot.
Hvordan ved jeg det du siger, er sandt?
Hvorfor skulle en stakkels lille skovgud som jeg, lyve for dig?
Fortsæt.
Hav Jeres kort klar til inspektion.
Lad os komme i gang. Deres navn?
Fornavn og efternavn.
Narciso Pena Soriano, til Deres tjeneste.
Dette er vores daglige brød i Francos Spanien...
forsvarligt opbevaret i denne mølle! De Røde lyver...
fordi, i et forenet Spanien...
findes der ikke ét hjem, uden ild og brød.
Kom nu, vis mig hvad der sker nu?
Vis mig det.
Ofelia, hjælp mig...!
Kommandør! Kommandør!
Skynd Dem at komme!
...fordi, i et forenet Spanien...
findes der ikke ét hjem, uden ild og brød.
Dette er vores daglige brød i Francos Spanien...
Deres kone behøver uforstyrret hvile.
Og hun behøver at være bedøvet det meste af tiden.
Pigen bør sovet et andet sted.
Jeg bliver her, til fødselen er overstået.
Gør hende rask.
Jeg er ligeglad med hvad det koster, eller hvad De har brug for.
Gør hende rask.
Bare rolig.
Din mor skal nok snart blive rask, bare vent og se.
Det er kompliceret at få en baby.
Så vil jeg aldrig have nogen.
Du hjælper mændene i skoven, ikke?
Har du sagt det til nogen?
Nej, det har jeg ikke.
Jeg vil ikke have der sker dig noget ondt.
I lige måde.
Kender du en vuggevise?
Kun én...
men jeg husker ikke ordrerne.
Det er lige meget. Jeg vil stadig gerne høre den.
Vær ikke bange. Det er bare mig.
- Er du klar? - Ja.
Så lad os komme af sted.
Dette er galskab.
Når den mand finder ud af det her, slår hans os ihjel.
- Har du tænkt på det? - Frygter du ham virkelig så meget Dr.?
Det er ikke frygt...
i hvert fald ikke for mig selv.
Pedro!
Pedro, min bror!
Du fuldførte ikke prøven.
Nej, min mor er syg.
Det er ingen undskyldning.
Hør her... dette er en alrune rod.
En plante, der drømte om at være menneske.
Læg den under din mors seng...
i en skål med frisk mælk.
Hver morgen, skal du give den to dråber blod.
Nu, har vi ikke mere tid at spilde.
Fuld månen vil snart være ovre os.
Tag mine hjælpere, til at guide dig vej.
Der hvor du skal hen, er meget farligt, så pas på.
Det der hviler der...
er ikke menneskeligt.
Du vil se et overdådigt festmåltid...
men spis eller drik intet af det.
Absolut ingenting!
Dit liv afhænger af det.
Jeg har taget noget vin, tobak og ost med.
Et brev til Trigo og Piloto.
Lad os se hvordan det går med benet, Frenchie.
Hvad tror du selv, doktor? Det er af helvedes til.
Lad os se på det.
... Nord Amerikanske...
Engelske og Canadiske tropper...
er blevet landsat på en mindre strand i det nordlige F-f-f-f...
"Frankrig", din idiot.
Mere end 150,000 soldater giver os håb...
under ledelse af General Dwight D. Eisenhower...
Er det meget slemt, doktor?
Hør, Frenchie.
Jeg kan på ingen måde redde det.
Jeg prøver at gøre det så hurtigt som muligt.
Vent et øjeblik, doktor, bare lige et øjeblik.
"Brug kridtet til at tegne en dør, hvor som helst i dit værelse."
"Når døren først er åbnet, skal timeglasset startes."
"Lad Feerne guide dig."
"Drik eller spis intet, under dit ophold...